PREPORUCUJE SE DISKRECIJA GLEDANJA Film sadrži materijale za odrasle, neprikladan jezik i prizore nasilja
VORTINGTON Svetska PRESTONICA ĆURAKA
# Kreni brodom za Englesku, dušo
# možda za Španiju
# gde god da odem
# gde god sam bio i otišao
# gde god da sam otišao
# bluz je imao glavnu reč
Odrastao sam u maloj farmerskoj zajednici
u južnoj Minesoti po imenu Vortington.
Mali američki gradić... barem moj mali gradić...
TIM O'BRAJEN Minesota je imao velike vrline.
Sigurno mesto za odrastanje. Imali smo malu bejzbol ligu leti,
i imali smo hokej zimi.
# kad ne pijem, dušo ti si mi na pameti
Svi su znali šta drugi rade i njihove mane
i šta se dešava u njihovim brakovima i gde su deca pogrešila.
Bilo je puno Kivani momaka i Elk klub je bio
i skupovi kantri klubova i vrsta brbljivih domaćica
i presvetih sveštenika.
Sećam se dana kad je moj poziv za vojsku došao.
Bilo je letnje popodne, možda u junu '68.
Sećam se uzimanja te koverte, unošenja unutra i stavljanja na sto
gde su moji mama i tata ručali. Nisu je čak ni pročitali.
Samo ju je pogledali i znali su šta je to.
I tišina tog ručka...
nisam govorio, mama nije govorila, tata nije govorio...
bio je samo komad papira koji je stajao nasred stola.
To je bilo dovoljno da i danas zaplačem,
ne zbog sebe, već zbog mojih mame i tate koji su oboje bili
u mornarici tokom 2. svetskog rata,
koji su verovali u službu zemlji i u sve njene vrednosti.
Hauard Taker:... smatraju sve civile potencijalnim neprijateljima...
Sa jedne strane sam smatrao da rat nije bio pravedan.
Sa druge strane sam voleo moju zemlju.
I cenio sam moj... život u malom gradu sa prijateljima i porodicom.
I tako sam se u leto '68 mučio šta da radim,
što je bilo, makar za mene, bilo mučnije
i razarajuće i emocionalno bolnije
nego išta što se dešavalo u Vijetnamu.
Na kraju sam kapitulirao.
I jednog dana sam otišao na autobus sa ostalim skorim maturantima,
i otišli smo u Sijuks Fals, oko 100 km daleko,
i podigli naše ruke i pristupili Armiji.
Ali to nije bila odluka, bilo je to oduzimanje odluke.
Pustio sam da moje telo ode,
okrenuo sam prekidač u mojoj savesti,
samo sam ga isključio,
da ne bi lajala na mene govoreći,
"Radiš lošu i blesavu i nepatriotsku stvar."
VIJETNAMSKI RAT
Gubitci od prošle nedelje u Vijetnamskom ratu objavljeni danas
pokazuju da je poginulo 299 vojnika, najmanja cifra u zadnja dva meseca.
Berlin
London
# Kažeš da želiš revoluciju
# pa, znaš
# svi mi želimo da promenimo svet Pariz
# Kažeš mi da je to revolucija Stokholm
# pa, znaš
Hag
# svi mi želimo da promenimo svet
Prag
# ali kad govoriš o destrukciji Vašington, D.C.
# zar ne znaš da možeš da računaš na mene Vašington, D.C.
# zar ne znaš da će sve biti u redu, u redu, u redu
Od juna 1968., duh revolucije,
zbog rata u Vijetnamu, zbog nepravde, zbog ljudskih prava,
činilo se kako se šira svuda.
Pritisak da se rat privede kraju je rastao.
Predsednik Lindon Džonson je već odlučio da se ponovo ne kandiduje,
atentati i nemiri su poljuljali naciju,
i zemlja se pripremala da izabere novog predsednika.
U međuvremenu, američke i vijetnamske diplomate u Parizu nisu stigli nigde.
Komunisti su insistirali da ne može biti suštinskih pregovora
dok Sjedinjene Države ne prekinu sva bombardovanja Severnog Vijetnama.
Novi ministar odbrane, Klark Kliford,
koji se pretvorio iz sokola u goluba nakon samo nekoliko meseci na funkciji,
preklinjao je predsednika da proglasi opšti prekid.
"Uspeh je moguć samo za pregovaračkim stolom," rekao je Džonsonu.
"U ratu smo koji ne možemo dobiti."
Predsednik je odbio da prekine bombardovanje.
Tokom narednih meseci, dolazili su izveštaji o napretku na bojnom polju
i u unutrašnjosti.
Ali je napredak bio tako spor i uz tako visoku cenu u ljudskim životima
da se rat protiv rata intenzivirao kod kuće,
suprotstavljajući klase i generacije jedne protiv drugih,
RATNI KRIMINALCI NISU AMERIKANCI šireći nepoverenje u političke lidere
koji su izgledali nesposobni ili nevoljni da privedu borbe kraju.
RAT JE PAKAO Mladi ljudi širom zemlje će nastaviti da se suočavaju sa pitanjima i izborima
sa kojim su se njihovi očevi i dedovi retko morali suočavati
kad je od njih traženo da se bore u drugim ratovima:
OKONČAJTE ODMAH RATNO LUDILO! Kakvu obavezu građanin ima prema svojoj zemlji?
USPROTIVI SE! Šta da uradi kad se od njega traži da se bori u ratu u koji on ne veruje?
Kako da vojnik razlikuje skrivenog neprijatelja
od vijetnamskog civila koga bi trebao braniti?
# Šubi-du-vop Oh, oh, oh, oh.
Dolazeće leto 1968.
ZAUSTAVITE RAT će biti jedno od najznačajnijih
u američkoj istoriji.
# u redu, u redu, u redu, u redu, u redu
7. Epizoda Fasada civilizacije (Jun 1968 - May 1969)
Ranije ove godine, glavni američki lideri su obećali
da će marinska predstraža u Ke Sanu,
koja je bila pod opsadom 77 dana, biti odbranjena po svaku cenu.
POŠALJITE POMOĆ
Džonson je rekao u jesen '67,
i ponovo početkom '68,
MAKS KLILEND Vojska "Ne želim prokleti Dijen Bijen Fu."
Pa je čitava američka vojska, od generalštaba naniže,
bez obzira jesu li verovali u spasavanje Ke Sana ili ne,
bila rešena da po svaku cenu probije opsadu.
Znakoviti trenutak toga je bio nedelju nakon što je opsada probijena,
preorali su bazu i napustili su je.
To je bio Vijetnam u minijaturi.
U Vijetnamu je sada bio novi komandant,
general Krejton W. Abrams, heroj 2. svetskog rata,
vojnikov vojnik, kako je jedan novinar rekao,
koji "bi mogao izazvati agresivnost i u begoniji."
Neki novinar ga je jednom opisao
kao nenamešteni krevet koji puši cigaru.
Bio je grub. Pio je puno.
LUIS SORLI Vojska Ujutro je bio razdražljiv.
Ponekad bi štabni oficiri zakazivali sastanke sa njim ujutro
za generale koji su mu pravili probleme.
Abrams je bio dobrodošlo novo lice za američki rat.
Novinari su saznali da je iskreniji i otvoreniji nego njegov prethodnik.
"Sveukupna politika prema javnosti ove komande,"
rekao je svojim potčinjenima, "će biti da rezultati govore sami za sebe."
"Povremeno," jedan oficir je rekao, "nam je bilo dozvoljeno"
"da iskreno kažemo da nismo uradili ništa ovog meseca."
Mnogi vojnici će verovati do kraja njihovih života
da je Abrams preuzeo komandu ranije,
ishod je mogao biti drugačiji.
Rečeno nam je vrlo jezgrovito,
"Moramo da naslažemo tela što više možemo."
Koliko žutaća ste ubili danas?"
VINSENT OKAMOTO Vojska I taj odnos ubijenih je određivao
hoćete li to nazvati pobedom ili porazom.
Znači ako ste ubili... 20 Severnovijetnamaca
20 : 2 i izgubili samo dva čoveka,
10 : 1 Odnos ubistava tu bitku biste proglasili velikom pobedom.
Poručnik Vinsent Okamoto je rođen tokom 2. Svetskog rata
u američkom logoru za Japance u Postonu, Arizona,
7. sin japanskih imigranata.
Sva 6. njegove braće su služila u uniformi,
2. su se borila u čuvenom 442. borbenom timu u Italiji i Francuskoj,
najodlikovanijoj jedinici u tom ratu,
i zato, kada je Okamotova zemlja krenula u rat u Vijetnam,
on je verovao da i on treba poći.
Sada je bio komandir voda u četi Bravo, 2. bataljona,
27. regimente, 25. pešadijske divizije, smeštene u Ku Čiju,
nekih 30 km severozapadno od Sajgona,
području premreženom kilometrima tunela Vijetkonga.
Moji roditelji su japanski imigranti.
Jeo sam pirinač bukvalno svakog dana mog života
dok nisam krenuo u vojsku.
Rasporedili smo se u strelce i pretražili selo.
Nismo našli nikakvo oružje, komunističku literaturu ili šta god.
Pa smo napravili produženu pauzu za ručak.
Svi su hteli da se sklone sa sunca.
Pa smo moj radista, bolničar i ja
otišli u ovu kuću, i tamo su bile
bile su tri žene i beba u naručju,
i dete staro oko 4 godine.
I ona je kuvala... pirinač.
Pa, tu je Okamoto, sin gđe Okamoto,
koji nije jeo pirinač, vruć kuvani pirinač, mesecima.
Pogledao sam i izgledalo mi je prilično dobro.
Pa sam doveo mog prevodioca.
Rekao sam, "Reci ovoj ženi, baki,"
"da ću joj dati kutiju cigareta,"
"moju ćureću veknu iz suvog obroka... i limenku breskvi"
"za malo tog kuvanog pirinča i tu ribu i povrće."
Bilo je odlično. I zatražio sam još.
Moj radista je rekao, "Zar ovi ljudi nisu dovoljno siromašni"
"i bez toga da im jedeš hranu?"
Rekao sam, "Imaju dovoljno pirinča ovde da se nahrani tuce ljudi."
I onda mi je sinulo, imali su dovoljno pirinča da nahrane tuce ljudi.
Pa je moj prevodioc upitao ženu,
"Za koga je sav ovaj pirinač?" "Ne znam, ne znam."
Pa smo počeli da tražimo okolo.
Našli smo ulaz u tunel.
Dali su mi granatu.
Nakon što se dim razišao, izvukli smo mislim,
7 ili 8 tela na trg.
Hteli smo da vidimo ko će žaliti za ovim ljudima.
I onda bismo odveli više ljudi na ispitivanje.
Žene koje... su živele u toj kući,
i čiji pirinač sam jeo, one su čučale i jadikovale.
I niste mogli identifikovati te, te... bila su to samo nagorela tela.
Mislim da je to bio prvi put da znam da sam lično ubio ljude.
Dobio sam "Bravo" od mog nadređenog.
Ali... to nije bilo nešto za šta možete reći da ima slave u sebi,
ili da ste dobili pravi osećaj postignuća.
Tokom tog leta, Okamoto je bio ranjen 2 puta
i izveo je 22 helikopterska desanta,
4 od njih kao komandir Čete Bravo.
23. avgusta, ujutru izveo je svoj 23. desant.
19 helikoptera je prevezlo 1. i 2. vod
na novu zonu sletanja blizu Kambodže.
Zadatak im je bio da se ukopaju, ostanu gde jesu,
i da nekako blokiraju bataljon severnovijetnamskih vojnika,
koji su pokušavali da pobegnu preko granice.
Okamotova jedinica je pojačana vodom
mehanizovane pešadije, tri transportera i tenkom,
ali su i dalje bili znatno brojčano slabiji.
On i manje od 150 ljudi pod njegovom komandom
su proveli ostatak dana i čitav idući
pripremajući se koliko su mogli za napad,
postavljajući mine usmerenog dejstva
i razvlačeći tri koluta bodljikave žice.
24. avgusta, oko 10 uveče,
napadnuti smo veoma jakim minobacačkim baražom.
Unutar, rekao bih prvih 10",
sva 3 oklopna tranportera i tenk
su neutralisani raketnim projektilima.
Svetleća bomba je nakratko obasjala predeo.
Desetine neprijateljskih vojnika su jurišali na njih kroz džinovsku travu.
Minobacači Vijetkonga su napravili 2 prolaza u bodljikavoj žici.
Ako ih Okamoto i njegovi malobrojniji ljudi ne bi mogli zatvoriti,
sigurno bi bili pregaženi.
On i 4. njegovih najbližih ljudi su držali svoje M-16
iznad svojih glava i pucali naslepo.
Neprijatelj je nastavio da dolazi.
Imao sam mojih 4. ljudi. I kroz svetlost baklji sam rekao,
"Par vas idite i upotrebite mitraljeze na tim transporterima."
Odgovor je bio nekako...
"Jebi se, ne idem tamo."
Onda sam otrčao do prvog transportera, i...
povukao mitraljesca iz kupole, mrtvog.
Uskočio sam tamo, napunio mitraljez,
i pucao dok nisam ostao bez municije.
Okamoto je prešao na 2. onesposobljeni transporter
i onda na 3., prazneći njihove mitraljeze.
A oni su i dalje dolazili na nas.
Pa sam puzao tamo dok nisam došao na 10 m od njih.
I ubijao sam ih ručnim bombama.
2 neprijateljske bombe su pale blizu njega
i uspeo je da ih baci nazad.
Ali je 3. pala van njegovog domašaja.
Šrapneli su mu se zabili u noge i leđa.
Znao sam da ću sigurno umreti.
"Okamoto, nećeš uspeti da odeš odatle. Mami će biti teško,"
"ali znaš, nećeš uspeti da se izvučeš odatle."
I to je oslobađajuće. Kad znaš da ćeš umreti, ti ne...
straha nestaje. Makar u mom slučaju, više se nisam bojao.
Samo sam bio besan jer su ovi maleni tipovi pokušavali da rasture moje dupe.
I u tom slučaju,
ću im otežeti koliko god mogu dok ne padnem.
Ubio sam mnogo hrabrih ljudi te noći.
Racionalizovao sam to govoreći sebi,
"Dobro, možda je ono što si uradio... samo si možda...
spasio živote nekoliko tvojih ljudi."
Tokom noći, neprijatelj je utekao u Kambodžu,
odnoseći koliko su mogli svojih mrtvih.
Trećina Okamotove čete je poginula.
Za ono što je uradio tog dana,
Vinsent Okamoto je dobio Krst za izuzetne zasluge,
drugo po redu najviše armijsko odlikovanje.
Pre završetka svog turnusa,
on će postati najodlikovaniji američki Japanac
koji će preživeti Vijetnamski rat.
Znate šta?
Pravi heroji su oni koji su umrli.
19, 20 godina stari, odustali od srednje škole.
Nisu imali puteve bega koje su elita
i bogati i privilegovani imali. I to nije bilo pošteno.
I gledali su na vojnu službu kao...
kao na vremensku nepogodu. Morate ići tamo i idete.
Ali videti tu decu, koja nisu imala šta dobiti,
nije bilo nečega čemu su se mogli nadati;
oni neće biti nagrađeni za svoju službu u Vijetnamu.
A ipak njihovo beskrajno strpljenje, njihova lojalnost jedni drugima,
njihova hrabrost pod vatrom... su bili fenomenalni.
"Kako Amerika stvara ovakve mlade ljude?"
U to vreme, na Severu niko nije pričao o gubitcima
PROSLAVLJAMO SLAVNU POBEDU ARMIJE I NARODA HANOJA
ZBOG OBARANJA 2500 NEPRIJATELJSKIH AVIONA
Verovatno to ne bi trebali zvati "laganjem". Bila je to propaganda.
HUJ DUK Severni Vijetnam Čak i danas vijetnamski narod ne zna koliko je
tačno njihove dece i zemljaka poginulo u ratu.
Na početku, Radio Hanoj je prikazao Tet ofanzivu
kao seriju "ogromnih pobeda"
u kojim "su se stotine hiljada ljudi digle na ustanak
i uništile neprijateljske pozicije."
"Ali nakon nekoliko nedelja," prisećao se jedan Vijetnamac,
"nismo čuli više nikakve vesti."
"Režim u Sajgonu je i dalje bio tamo"
"a američki avioni su i dalje bombardovali."
"Bilo je očito da radio nije govorio istinu."
Broj žrtava nikada nije otkriven,
ali za Severnovijetnamce koji su tajno slušali izveštaje
BBC-a i Radio Sajgona,
bilo je jasno da su bili ogromni.
Štampa i radio nikad nisu pomenuli ni jedan poraz.
Voleo sam da čitam novine, ali nikad nisam pročitao o porazu.
Pisali su samo o pobedama.
To je bilo pomalo čudno.
Ako su bile samo pobede, ljudi bi se mogli
upitati, gde je moj sin, gde je poginuo?
FAM LUK Severnovijetnamska vojska Komplikovana pitanja. Pa je bilo najsigurnije zasada ćutati.
NIŠTA NIJE VREDNIJE OD NEZAVISNOSTI I SLOBODE
Svaki put kad je došlo pismo od mog brata, bilo je to kao praznik.
Ali smo shvatili da ih je slao 6 ili 8 meseci ranije.
U mom selu je bilo ljudi koji su poginuli,
koji se nikad nisu vratili sa Juga.
Ali sve do kraja rata, veoma malo porodica
je dobilo obaveštenje o pogibiji od vlasti.
Krajem avgusta 1968., Le Zuan i severnovijetnamsko vodstvo
su pokrenuli još jednu ofanzivu.
Rezultat je bio isti kao Tet i Mini Tet.
Izgubili su još 17.000 ljudi.
Hiljadama svežih regruta je naređeno da odu na jug da ih zamene.
"Rat je počeo da izgleda kao otvorena jama,"
sećao se jedan Severnovijetnamac.
"Što je više mladića izgubljeno tamo, to su ih više slali."
Sinovi nekih partijskih zvaničnika i njihovih prijatelja
SOVJETSKI SAVEZ su poslati u inostranstvo da izbegnu regrutaciju.
Studenti univerziteta su bili izuzeti.
Ljudi sa novcem su podmićivali regrutere
da preskoče njihove potomke
ili su plaćali lekarima da ih proglase nesposobnim za službu.
Neki lideri su poslali svoju decu na front, ali su oni bili manjina.
Većina liderske dece, kao što su bila Le Zuanova deca
su bili poslati u Sovjetski Savez na studije.
Većina regruta su bili siromašni ljudi iz unutrašnjosti,
posebno premčivi za slogane i obećanja revolucije.
Hiljade zamena su krenule niz Ho Ši Minov put
pored spaljenih vozila i vojnih groblja,
kamenja uredno obeleženog sa imenima mrtvih
i datumom njegove smrti
Naišli su na male grupe ranjenika koji su se kretali u drugom pravcu.
Oni bez ruka su hodali.
Oni bez noga su se vozili u zakamufliranim kamionima.
Bilo je slepih vojnika
i drugih koji su bili strašno spaljeni napalmom.
"Videćete sve vrste užitaka na Jugu,"
iscrpljeni ranjenici su rekli mladićima koji su išli prema ratu.
"Svi su bili prestrašeni," sećao se politički oficir,
"posebno nakon što smo sreli te ljude.
Bilo je to kao da gledamo u našu budućnost."
Najmlađi delegat delegacije Nju Džersija
daje glas za narednog predsednika Sjedinjenih Država, Ričarda Niksona.
Imamo 18.
Dejvide, udvostručili smo, 18.
Ričard Nikson je bio istaknuta i kontroverzna figura u američkoj politici
više od 2 decenije.
Bio je kongresmen i senator,
najpoznatiji po svom žestokom antikomunizmu,
a onda je služio 8 godina kao potpredsednik Dvajta Ajzenhauera.
Tesno je izgubio predsedničke izbore od Džona Kenedija 1960.
i poražen je 2 godine kasnije
u pokušaju da postane guverner Kalifornije.
Činilo se da je njegova karijera završena.
Ali onda, u jednom od najneobičnijih povrataka u američkoj političkoj istoriji,
nadmudrio je i nadigrao i izbacio iz kampanje svoje rivale
da bi dobio nominaciju Republikanaca 1968..
Ričard M. Nikson...
Njegov izbor za potpredsednika je bio tvrdi
ali većinom nepoznati guverner Merilenda, Spiro Egnju.
Nikson je predstavio sebe
kao čoveka koji će sastaviti polomljenu Ameriku
i dovesti rat do časnog kraja.
Kad najjača nacija na svetu može biti vezana
4 godine ratom u Vijetnamu kome se ne vidi kraj;
kad najbogatija nacija na svetu ne može upravljati svojom ekonomijom;
kad naciju sa najvećom tradicijom vladavine prava
muči bezakonje bez presedana;
kad je nacija koja je poznata vekovima
po jednakim mogućnostima, rastrgana
neviđenim rasnim nasiljem;
i kad predsednik Sjedinjenih Država
ne može da otputuje u inostranstvo ili u bilo koji veći grad kod kuće
bez straha od neprijateljskih demonstracija,
tada je vreme za novo vođstvo Sjedinjenih Američkih Država.
Dobro veče iz Čikaga,
gde se 35. Nacionalna konvencija demokrata otvara sutra
25 avgust, 1968 sa obećanjem previranja unutar sale
i pretnjama nasiljem izvan.
Obe strane su dovele svoje snage u prijatno nedeljno jutro
za sukob u Čikagu.
Oko 6.000 udarnih vojnih snaga,
obučenih za nerede i spremnih za akciju.
Vojnici su otišli na tajne lokacije oko grada
nakon jednog od najvećih vojnih pokreta u domaćoj istoriji.
Oko 15.000 protestanata se okupilo u Čikagu,
najviše njih da pokažu svoje gnušanje prema ratu.
SVINJA ZA PREDSEDNIKA Neki su bili rešeni da ometaju konvenciju.
Ričard Dž. Dejli, demokratski gradonačelnik Čikaga,
je bio rešen da neće biti problema u njegovom gradu.
12.000 policajaca Čikaga je bilo pod uzbunom.
Uz dodatnih 6.000 vojnika,
tamo je još bilo 6.000 pripadnika nacionalne garde
i hiljade obaveštajnih agenata iz FBI,
CIA-e i vojske.
Gradonačelnik Dejli je okružio Čikaški amfiteatar gde se odžavala konvencija
i odbio je da dozvoli protestantima da maršuju
ili da spavaju u gradskim parkovima.
Planirate li ići bez dozvole ako ne dobijete dozvolu?
Obzirom na činjenicu da smo već mesecima obaveštavali ovaj grad
i ovu naciju da želimo održati demonstracije,
okupljanje u Čikagu da pokažemo naša uverenja o ratu,
desetine hiljada ljudi koji dolaze u Čikago čine tu dozvolu.
Naša borba je sa militarizmom koji se razvija u ovoj zemlji
kao reakcija na legitimne političke i društvene probleme
dovođenjem ovih trupa
umesto da se bave sa stvarnim pitanjima i stvarnim problemima.
U ime bezbednosti, slobode štampe,
slobode kretanja, možda koliko su
sami demonstranti zabrinuti,
čak i sloboda govora je ozbiljno ograničena ovde.
Demokratska konvencija će početi u policijskoj državi.
Izgleda da nema drugog načina da se to kaže.
Molim da delegati sednu.
Potpredsednik Hjubert Hamfri,
naslednik izabran od predsednika Džonsona, je bio favorit.
Uvek je bio heroj partijskog liberalnog krila,
ali zbog lojalne podrške predsedniku i ratu,
mnogi delegati, i većina demonstranata izvan konvencijske sale,
su podržali njegovog antiratnog rivala, senatora Judžina MekKartija.
Tokom druge noći konvencije,
policija je isterala stotine demonstranata iz Linkoln parka
palicama i suzavcem.
Delegati nose crne trake na svojim rukama...
Idućeg popodneva, Demokrate su žučno raspravljale o uvođenju u partijsku platformu
poziva na okončanje rata.
Kad su Hamfrijeve pristalice glasale protiv,
antiratni delegati su pobesnili.
...koji su se pridružili Njujorku u ovoj izvanrednoj demonstraciji
antiratnih osećanja na konvenciji.
Demonstranti su se oduprli kad je policija pokušala da uhapsi
mladića koji je pokušao da pocepa američku zastavu.
Gledaj... te pedere. Ne okreći leđa tim pederima!
Policajci su svi bili... bili su to momci iz komšiluka...
Italijani, Poljaci, Irci.
FILIP KAPUTO Novinar Verovatno su neki od njih bili u Vijetnamu. A ako nisu bili,
sigurno su imali rođake ili braću koji jesu.
Filip Kaputo, koji se borio sa marincima u Vijetnamu,
je sada bio reporter,
sa zadatkom da pokriva sukobe na američkim ulicama.
Slikaj ih kako bacaju kamenje!
I iznenada su ulice bile pune
klinaca koji nisu izgledali kao deca sa koledža
kako su ih trebali videti policajci.
# Svuda čujem zvuk I neki od njih su se vandalski ponašali i vikali prostote.
# marširanja, marševskog koraka, momče Mislim da je dosta policajaca to videlo
# jer je leto ovde i pravo jevreme kao zloupotrebu privilegija koje su imali i prezirali su ih.
# za ulične borke, momče Provociraju nas, ali ne želimo sukob sa njima, povucite se, molim vas.
# ali šta jadni momak može da uadi osim da peva u rok bendu
# jer u uspavanom Londonu
# nema mesta za uličnog borca! Ne!
Povuci se! Nazad!
Imamo izveštaj, snimak iz Grant parka, iz centra Čikaga.
Te večeri, hiljade demonstranata,
blokiranih da priđu igde blizu konvencije,
su umesto toga marširali prema štabu Demokratske partije
u Hilton hotelu na Mičigen aveniji.
Izgleda da demostranti dolaze od svuda
i sada idu južno na Mičigen aveniju
nazad od mesta gde ih je policija ranije blokirala.
Digni ruke u vis! Ruke u vis! - Idemo!
Idi odmah! Kreni! Kreni!
Iznosim pred vas na demokratsku konvenciju
za poziciju predsednika Sjedinjenih Država
ime senatora Judžina Dž. MekKartija iz Minesote.
Centar Čikaga kod Balba i Mičigen avenije,
tamo su već neko vreme mirovne demonstracije.
Policija je došla da ih rastera.
Nacionalna garda je pozvana u pomoć.
Sieg, hajl! Sieg, hajl! Sieg, hajl! Sieg, hajl!
Uhvati ga! Hvataj ga!
...ljudi vrište...
Upalio sam televizor.
IZVEŠTAVA: GEJD PRESMEN Ne mislim da sam posebno pratio kao brucoš na koledžu,
DŽEJMS VILBENKS Teksas A & M ali sam pomislio da se zemlja raspada po šavovima.
Izgledalo je da prelazimo u ludilo.
PRIZORI SA BALBO I MIČIGEN AVENIJA - ČIKAGO I nisam mogao reći, jesu li protestanti ili policija ili svi poludeli?
Na konvenciji je došlo do još veće konfuzije.
Neki antiratni delegati koji su nekad podržavali ubijenog Roberta Kenedija
su sada pružili njihovu podršku još jednom kandidatu,
senatoru iz Južne Dakote, Džordžu MekGavernu.
Sa Džordžom MekGavernom kao predsednikom Sjedinjenih Država,
mi ne bi morali imati gestapovske metode
SENATOR ABRAHAM RIBIKOF (D - Konektikat) na ulicama Čikaga.
Uporno skandiranje gomile,
"Čitav svet gleda."
Gledajući haos na televiziji, Džonson
je razmatrao da odleti u Čikago i da se sam vrati u trku.
Gradonačelnik Dejli je rekao predsedniku
da ima dovoljno delegata da osvoji nominaciju,
ali ga je Tajna služba upozorila da ne može garantovati njegovu bezbednost.
Otišao sam u Australiju zadnju nedelju avgusta 1968., na odmor i oporavak.
Zbilja nisam želeo da idem tamo.
Osećao sam, kako se mogu opustiti?
Pa sam upalio TV i prva scena...
RON FERIZI Šef posade helikoptera TV se upalio.
Prva scena na... bila je to kamera...
krupni kadar, preko ramena policajca
koji je uhvatio klinca za kragnu njegove košulje.
I udarao ga je palicom. I ta krv i sve i sva ta zbrka.
I onda je kamera odzumirala i snimala iz daljine.
I ti nemiri i borbe koje se odvijaju. I rekao sam, "Moj Bože,
Rusi upadaju u Čehoslovačku." I onda dole, "Demokratska konvencija, Čikago,
Sjedinjene Američke Države."
Rekao sam... znate, u tom trenutku sam... bio politizovan.
ISPRED HOTELA HILTON # Nešto se ovde dešava
# ali nije baš jasno šta
U tom trenutku,
# tamo je čovek sa puškom sam shvatio da su svi kojima je zbilja bilo stalo do Amerike
# i kaže mi da se pričuvam poslati preko pola sveta da jure neke duhove
# mislim da je vreme da stanemo. Deco, kakav je to zvuk? u džungli i da ubijaju nečiju babu bez ikakvog razloga.
# svi se pitaju - šta se dešava? A u međuvremenu, moja zemlja se raspadala.
Video sam nekoga ko liči na mog oca kako udara nekog ko liči na mene.
Moj Bože, na čijoj bih strani ja bio?
# formirana je borbena linija
# Niko nije u pravu, i niko ne greši
# mladi ljudi kažu šta misle ZAUSTAVITE RAT
# ima mnogo otpora pozadi
# vreme je da stanemo. Hej, kakav je to zvuk? Na kraju, Hamfri je osvojio nominaciju na prvom glasanju.
Rekao je štampi da je bio zadovoljan,
ali je priznao svojoj ženi da ga je konvencija ostavila
sa osećanjem slomljenog srca, ogorčenog i izubijanog,
kao da je preživio brodolom.
Predsednička komisija će proglastiti ono što se desilo
u Čikagu "nasiljem policije", ali u Galupovoj anketi,
56% Amerikanaca je odobravalo
način na koji je policija postupala sa demonstrantima.
A kad je Ričard Nikson odlučio da otpočne kampanju
prolaskom kolone auta kroz centar Čikaga,
skoro pola milona građana je izašlo da ga pozdravi.
Zdravo mama, tata.
Ne mogu vam reći puno o ovoj zemlji osim da pirinčana polja zaudaraju.
I tu su samo kilometri i kilometri pirinčanih polja.
I imaju nasipe u njima. Stvarno kul izgleda.
Prolazimo kroz njih transporterima i rušimo ih sve i sve ostalo.
29. avgusta, dan nakon sukoba policije i demonstranata u Čikagu,
20-togodišnji vojnik Majkl Holms je stigao u Vijetnam.
Rođen je i odrastao u malom gradiću Viljemsvilu,
u srcu Misuri Ozarka.
Njegovi otac i majka su držali radnju mešovite robe
u kojoj je Majkl radio svaki dan nakon škole.
Plivao je rekama, lovio jelene i veverice,
i imao je stalnu vezu sa devojkom po imenu Darlin.
Imao je problema da završi srednju školu,
nije završio javni koledž, i kao rezultat toga,
pozvan je odmah u vojsku.
U Vijetnamu, dodeljen je u grupu F, 17. oklopne konjičke,
196. lake pešadijske brigade,
TVRĐAVA HRABROST DOM F grupe 17. oklopne konjičke stacionirane u izolovanoj bazi za vatrenu podršku
"OČI 196. BRIGADE" 35 km južno od Da Nanga zvanoj Boldi.
Pitali ste koliki je Boldi.
Otprilike je veličine Viljemsvila
a možda i malo veći.
Poslao sam vam slike mene i ostalih momaka.
Nije tako loše. To je... nekako mi se dopada.
Samo biti daleko kuće je ono što mi se ne dopada.
U Viljemsvilu, porodica i prijatelji su se okupljali da slušaju
Majklove izveštaje iz Vijetnama
i snimali su mu ono što se događalo kod kuće.
Svi smo večeras ovde kod kuće tvog oca i majke
i mislili smo da svi kažemo nešto za tebe.
I da možeš čuti naš glas i osetiti kao da si kod kuće. I radujemo se...
Zdravo Majk. U zadnje vreme sam lovio puno veverica,
i ubio sam ih nekoliko.
Ozark izgleda prelepo u ovo doba. Jedva čekam da te vidim.
Majk, Džeri je. Mislim da su Riki i Kerol raskinuli, Majk.
Riki zbilja sada krstari.
Majk, Glenda je.
Imam momka, i on se zove Deni. I...
Majk, Glen je.
Svi drugi momci su pričali o lovu, ja ću o curama.
Curama i brzim kolima.
Džin Bilburi je nabavio novi Bonvil.
Majkl, mama je.
Slika koju si nam poslao je stvarno dobra, izgleda baš kao ti.
Čak mi se i brkovi dopadaju, a mislila sam da neće. I puno nam nedostaješ.
Tvoj tata govori.
Mislimo da ćeš biti dobro, samo nemoj njuškati uokolo
gde nemaš nikakvog posla
i možeš upasti u zamku ili nešto tako.
Došli smo do kraja ove trake, pa zbogom zasad.
Danas smo spalili puno straćara
ovih ljudi koji ne sarađuju sa nama. Zbilja to ne razumem
jer ako ovi ljudi nisu Vijetkong,
i mi im ovo radimo, postupamo loše sa njima,
oni će se okrenuti Vijetkongu.
Vojska sve radi naopako.
Jednog jutra te jeseni, nekoliko transportera iz F grupe
se kretalo oprezno duž puta prema Da Nangu.
Majkl Holms je bio u 2. vozilu.
Ispod njegovog transportera je eksplodirala bomba od 100 kg.
3 njegova prijatelja su odmah poginula.
Holms je bio odbačen
i probudio se 5 sati kasnije u bolnici.
Zdravo, mama, tata. Ja sam.
Do ovog trenutka nisam znao da se ovamo događa rat.
Mislio sam da možda igraju neku igru.
Ali sam mogao poseći i dodirnuti tu dvojicu ljudi.
I znao sam ih stvarno dobro. I molim vas da se ne brinete jesam li ranjen
jer nisam uopšte tako teško ranjen.
Još dva Purpurna srca i van terena sam,
i mislim da ću možda otići i iz zemlje.
6 meseci kasnije, Majkl Holms je bio u patroli, čelni čovek,
kad je ubijen od strane severnovijetnamskog vojnika.
Ovo je Long An provincija.
Od 1962., ovo je važan poligon za testiranje programa pacifikacije.
Između polja pirinča i stabala kokosa leži Lok Tijen Mot.
Šef sela kaže da jedino više vojnika
može učiniti njegove ljude sigurnijim od Vijetkonga.
Tokom noći, dodaje, gerilci idu od kuće do kuće sakupljajući poreze.
Vlada je možda ostavila tragove pacifikacije.
Vijetkong nije.
Liz Trota, NBC Njuz, Južni Vijetnam.
Pošto je Vijetkong bio žestoko oslabljen
u Tet ofanzivi i dve nakon nje,
general Abrams je verovao da stotine hiljada vojnika ARVN-a
mogu sada biti slobodni da obezbede unutrašnjost
i osvoje podršku za vlade u Sajgonu.
Ali trajna bezbednost nije bila moguća
ukoliko se infrastruktura Vijetkonga,
skupljači poreza i seoski šefovi,
krijumčari, špijuni i simpatizeri
ne budu ubijeni, uhvaćeni ili ubeđeni da prebegnu.
Da bi to uradili, CIA je stvorila FENIKS PROGRAM.
Seljani Tju Huana su sakupljeni na seoskom školskom dvorištu,
gde timovi vladinih pregovarača pokušavaju
da među njima nađu pripadnike Vijetkonga koji žive ovde.
Ovakva vrsta Feniks vežbe je nedeljni događaj
u distriktima širom Južnog Vijetnama.
Nakon oporavka od ranjavanja,
poručnik Vinsent Okamoto je postao obaveštajni oficir
pridružen programu.
"Feniks" je zasnovan na činjenici da Severnovijetnamci dolaze niz Ho Ši Min,
i onda ulaze u Južni Vijetnam, da su oni stranci, baš kao Amerikanci.
Nisu znali teren, nisu znali ljude.
Dakle, da bi oni bili funkcionisali operativno,
bila im je potrebna infrastruktura Vijetkonga.
Projekt je bio namenjen eliminisanju tih ljudi.
I mislim da je to imalo puno smisla.
Komunisti su Feniks smatrali veoma efikasnim.
Videli su ga kao značajnu pretnju održivosti revolucije
STJUART HERINGTON Vojni savetnik jer u meri u kojoj ste mogli uzeti oštar šiljat nož
i iseći Vijetkong, Vijetkong u senci, vladu u senci,
je značilo da će njihovi načini kontrole civilnog stanovništa
na Jugu doživeti smrtni udarac.
Pritisak koji je Feniks učinio na Vijetkong
je uzrokovao opasne znake onoga što je komunistički zvaničnik opisao
kao "kolebanje" među njihovim pristalicama u delti Mekonga,
depresiju, obeshrabrenje i široko rašireni alkoholizam
čak i među ljudima koji su išli u borbu.
Ali je uspeh Feniksa bio onoliko dobar
koliko su obaveštajni podaci na kojima se zasnivao bili,
a oni su jako varirali.
Ovaj film, napravljen od strane CBS-ovog snimatelja pre nekoliko nedelja
pokazuje južnovijetnamske snage
kako ispituju starog čoveka koga su
identifikovali kao zvaničnika Vijetkonga.
U programu Feniks, Amerikanci su služili samo kao savetnici;
većina dnevnog posla je bila ostavljena
južnovijetnamskim PROVINCIJSKIM IZVIĐAČKIM JEDINICAM,,
PRU
koji su ponekad bili više zainteresovani
za namirivanje starih računa nego za iskorenjivanje komunista.
Bilo je strašno jer je bio način zlostavljanja, i bilo je zlostavljanja.
Geniji u Sajgonu su koristili njihove kompjutere
da dođu do crnih lista.
Dobijete listu, i onda proverite sa drugim obaveštajnim oficirima u distriktu.
I pokušavate da objedinite te informacije.
Iduće noći ili par noći kasnije,
grupa kauboja iz PRU-a bi došla tamo.
I pokucaju na vrata,
"Aprilili, seronjo!" I bum.
Nije bilo prave odgovornosti.
Kasnije, direktor Feniks programa je priznao u Kongresu
da niko ne zna koliko je od 20.000 ljudi koje su ubili, bilo nevino.
Iako je program postigao uspeh
u degradiranju infrastrukture Vijetkonga,
vlada Vin Van Tija je ostala neomiljena kao što je i bila.
Ankete rađene u Delta provinciji Long An
pokazala je da bi 35% ljudi bilo spremno da glasa za Tija,
20% je favorizovalo Narodni Oslobodilački Front,
i 45% bi podržalo nekoga, bilo koga,
ko bi se suprostavio i Vijetkongu i od Amerike podržanom režimu u Sajgonu.
U Vijetnamu postoji rana koja ne prestaje da krvari.
Govorim o vrisku mrtvih i ranjenih u tom ratu.
Nismo došli da pričamo sa vama gdine Hamfri.
Došli smo da vas uhapsimo.
Sada ste imali jednako vreme. Zavežite!
Kampanja Hjuberta Hemfrija je bila u problemu.
Ričard Nikson je znatno vodio u anketama i odbio je debatu.
"Došao sam do zaključka da nema načina da pobedim u ovom ratu,"
privatno je rekao trojici svojih pisaca govora.
"Ali moramo reći suprotno,"
"samo da zadržimo neki pregovarački uticaj."
Dodatni Hamfrijev problem je bio dodatni kandidat, Džordž Valas,
segregacionistički bivši guverner Alabame.
Bio je siguran da će odvući neke bele glasače
koji su inače glasali za Demokrate.
Hamfri je poverio svoje sumnje oko rata Džonsonu ranije,
ali mu je ostao tvrdoglavo lojalan u javnosti.
Sada su mu njegovi savetnici rekli da ako želi da pobedi
mora raskinuti sa predsednikom, i napraviti hrabar gest prema okončanju rata.
30. septembra, pozvao je na potpuno zaustavljanje bombardovanja Severnog Vijetnama.
Zaustavio sam bombardovanje Severa
kao prihvatljiv rizik za mir
zato jer verujem da bi to moglo voditi uspehu pregovora
i na taj način skraćenju rata.
Ovo bi bila najbolja zaštita za naše vojnike.
Džonson se osećao izdanim
i odbijao je da govori sa svojim potpredsednikom neko vreme.
Ali 31. oktobra, samo 5 dana pre izbora,
sam predsednik će izaći sa iznenađujućom objavom.
Zaustaviće sva bombardovanja Severnog Vijetnama.
Došlo je do stvarnog progresa u Parizu, rekao je.
Hanoj se složio po prvi put da priča sa Sajgonom,
a Sjedinjene Države su se složile da se uključi Vijetkong.
Iznenada je izgledalo kako je mir bio moguć.
Hamfri je bio oduševljen. U anketama je porastao preko noći.
Bio je uveren da će moći da pretekne Niksona.
Ali onda, 2. novembra, samo 3 dana pre nego što su Amerikanci izašli na birališta,
predsednik Tiju je iznenada objavio da vlada Južnog Vijetnama
neće uopšte doći na predložene razgovore.
Predstavnik Niksonove kampanje direktno po uputstvima kandidata
je tajno kontaktirao sajgonsku vladu tražeći od Tija da se uzdrži do pregovora,
obećavajajući mu da kad Nikson bude izabran,
on bi vodio čvršće pregovore sa Hanojem nego što bi Hamfri.
Zahvaljući bubici CIA u Tijovom sajgonskom sedištu
i prisluškivanju vijetnamske ambasade od strane FBI u Vašingtonu,
Džonson je shvatio šta se desilo
i pozvao je svog prijatelja Everta Dirksena, vođu republikanske manjine u Senatu,
da ga upozori da su Niksonovi ljudi počinili izdaju.
LINDON DŽONSON Predsednik Sjedinjenih država Čitam njegove karte Everet.
EVERET DIRKEN Vođa Republikanske Senatske manjine Ne želim ovo unositi u kampanju.
Tako je. - I ne bi trebali raditi ovo. Ovo je izdaja.
Znam. - Mislim da bi šokiralo Ameriku
ako se glavni kandidat igra sa ovakvim izvorom po ovako važnom pitanju.
Da. - Znam ovo,
da oni kontaktiraju stranu silu usred rata.
To je greška. - Prokleto loša greška.
LINDON DŽONSON RIČARD NIKSON U.S. predsednik Republikanski kandidat Gdine predsedniče? - Da.
Ovde Dik Nikson. - Da, Dik. - Upravo sam bio na "Sretnite štampu"
i rekao sam da sam vam dao moje lično obećanje
da ću učiniti sve moguće da sarađujem
i pre izbora i ako budem izabran, nakon izbora.
Samo sam želeo da znate da se osećam veoma jako u vezi ovoga
i bilo kakve glasine oko,
o nekome ko pokušava da sabotira stav vlade u Sajgonu,
sigurno nema...apsolutno nema kredibiliteta što se mene tiče.
To je... veoma sam srećan što čujem to Dik,
jer se to dešava.
Moj Bože, nikad ne bih uradio ništa da ohrabrim Sajgon
da ne dođe na pregovore, jer je to u suštini ono što imate.
To je dobro Dik. - Moramo završiti sa ovim prokletim ratom,
što brže, to bolje, i koga briga za političke zasluge za to.
Verujte mi. - Hvala Dik.
Nikson je lagao i Džonson je to znao.
Ali kad bi izašao u javnost sa tom informacijom,
predsednik bi morao da otkrije metode
pomoću kojih je saznao za dvoličnost republikanskog kandidata.
Nije bio voljan da to učini.
Niksonova tajna je bila sigurna.
Američkoj javnosti nikad neće biti rečeno
da je režim za koji je poginulo 35.000 Amerikanaca
bio spreman da bojkotuje mirovne pregovore da bi pomogao da se izabere Ričard Nikson,
ili da je on bio voljan da odgodi kraj krvoprolića da bi bio izabran.
UŽIVO IZ NIKSONOVOG ŠTABA U 10:45 jutros, po Standardnom Istočnom vremenu...
Na izborima je Ričard Milhaus Nikson osvojio predsedništvo sa 43,4 % glasova.
Hjubert Hamfri je osvojio 42,7 %.
Niksonovo tajno manevrisanje u kampanji mu je možda pomoglo da pobedi na izborima,
ali se izabrani predsednik bojao
da bi otkrivanje manevrisanja jednog dana moglo biti deo njegove propasti.
Tiju je sačekao nekoliko nedelja nakon izbora
pre nego što se složio da pošalje delegaciju u Pariz.
Tamo je sve zastalo zbog rasporeda sedenja.
Severnovijetnamci su insistirali na kvadratnom stolu,
sa posebnim stranama za sve 4 strane u razgovorima,
Hanoj, Vijetkong, Sajgon i Sjedinjene Države.
Sajgon je odbio da uzme učešće ukoliko Hanoj i Vijetkong
ne budu sedeli na istoj strani stola.
Zastoj je potrajao 10 nedelja.
Sovjeti su na kraju izašli sa rešenjem:
okrugli sto.
Vrsta rane je ozbiljna, rane od šrapnela.
Područje je nesigurno.
Drži glavu dole.
Dobijamo nešto vatre.
Imate te 19-togodišnjake sa velikim srcem.
Uradiće ono što tražite od njih.
Pitanje je tražite li od njih nešto vredno?
To je na odraslima. I tu dolaze do neuspeha.
Neuspeh nisu deca koja govore, "Neću ovo da uradim."
Jer to nije način na koji su napravljeni.
KARL MARLANTES Marinci Neko sa 19 godina ne zna da uzme kabanicu kad pada kiša, je li tako?
Zato su oni tako dobri ratnici.
Uradiće to. Neće postaviti ni pitanje.
"U redu, uradićemo to."
Odgovornost je na odraslima da se postaraju da oni ne budu protraćeni
jer će oni učiniti ono što im je rečeno, i uradiće to dobro.
Karl Marlantes je rođen u Astoriji, Oregon,
sin veterana Ardenske bitke.
Priključio se marinskoj rezervi leto pre njegove brucoške godine na Jejlu,
željan da dokaže sebe i brani svoju zemlju.
Kad je dobio Rodes stipendiju,
marinci su mu dozvolili da odgodi aktivnu dužnost,
i umesto da služi u Vijetnamu, otišao je na Oksford u jesen 1967.
Par meseci nakon što je stigao tamo,
napisao je pismo svojima kući.
"Pišem ovo pismo uz malo bojazni."
"Odustao sam od moje stipendije, i biću u aktivnoj službi od 3. maja."
"Kao što znate, osećam da je apsolutno pogrešno da SAD bude u ovom ratu."
"Puno ljudi umire bez ikakvog razloga."
"Mogu osetiti samo povećan bes i frustraciju."
"I potpuno osećanje bespomoćnosti."
"Zapravo sam se sakrivao i neću to više da radim."
"Pretpostavljam da ću uraditi jako nemoralnu stvar."
"Uzeću učešće u jednom od najvećih zločina u ovom veku,"
"i to ću raditi iz frustracije, gorčine,"
"i osećaja apsurda koji sam počeo da cenim u svojoj potpunosti u protekloj godini."
"Od sada će moja logika biti promenjena."
"Mogu učiniti nešto."
"A to je, mogu dati sve od sebe da izvedem 40 dece iz Vijetnama žive,"
"i ako se moram pretvoriti u zlu mašinu da to uradim,"
"onda Boga mi i hoću."
To su bili moji prijatelji, momci sa kojima sam bio na obuci.
Osećao sam se kao da ću ih izneveriti.
Da ako im se ne pridružim i ne podelim teret
da neću biti pristojna osoba.
Bilo je to pomešano jer sam išao tamo da ubijam ljude
jer, znate... jesam li zato to uradio?
ZAUSTAVITE RAT ZAUSTAVITE REGRUTACIJU
Ideš li i ubijaš ljude ako nisi prilično siguran da si u pravu?
I ako tvoja nacija nije prilično sigurna da je u pravu?
PENIJI ZA MILIJARDE ZA BOMBE Deca se ne spaljuju Ako nema nekog konsenzusa,
TI NEĆEŠ UBIJATI da li to radiš?
Bio sam u Fort Luisu, Vašington,
a Kanada je nekih 90' busom odatle.
Pisao sam mami i tati da mi pošalju novac.
TIM O'BRAJEN Vojska Tražio sam da pošalju moj pasoš.
I poslali su mi, opet, bez pitanja.
Kao, "Zašto ti treba pasoš?" Samo su poslali.
I držao sam to sve skriveno, uključujući civilnu odeću u mom ormariću,
misleći možda ću... možda ću to uraditi.
Ova vrsta "možda" stvari se odvijala
što se ova obuka za Vijetnam više primicala kraju.
Šta me je sprečavalo da to uradim?
Mislim da je bilo prilično jednostavno i glupo.
Bio je to strah od sramote,
strah od ismejavanja i ponižavanja.
Šta će moja devojka misliti o meni
i ljudi u Gobler kafeu u centru Vortingtona.
Kivani momci i oni iz kantri kluba i taj mali grad u kome sam odrastao,
stvari koje će reći za mene.
# Bilo je vreme, i kakvo samo bilo "Kakva kukavica i kakva pičkica jer je otišao u Kanadu."
# bilo je to vreme nevinosti I zamišljao sam moje tatu i mamu
# bilo je... vreme nevinosti, vreme poverenja kako slušaju tako nešto.
# nekada davno, moralo je biti
# imam sliku Nisam uspeo da skupim hrabrost da kažem ne
# sačuvaj je u sećanju tim bezimenim, bezličnim ljudima
# to je jedino što ti je preostalo koji su u suštini,
to su Sjedinjene Američke Države.
I nisam im mogao reći ne.
I moram živeti sa tim... 40 godina.
To je dugo vreme da se živi... sa neuspehom...
savesti i neuspehom hrabrosti.
Košmar u Vijetnamu za mene nisu bombe i meci.
To je... neuspeh hrabrosti za kojim toliko žalim.
Jesen 1968. je verovatno bio najteži period koji samo imali.
Naš svakodnevni život je bio stalna borba za preživljavanjem.
HAL KUŠNER Ratni zarobljenik Naše sledovanje hrane je bilo...
3 šolje pirinča na dan.
Spavali smo na velikoj bambusovoj paleti.
Ponekad je bilo 10-12 ljudi na jednoj paleti.
I bili smo bolesni. Bili smo veoma bolesni.
4. ljudi je umrlo za... mesec dana.
I onda je još 2. umrlo vrlo kratko nakon toga.
13 Amerikaca će umreti tokom boravka kapetana Hala Kušnera
u zarobljeničkom logoru u džungli Južnog Vijetnama.
On je bio lekar, ali nije imao lekova,
ni antibiotika ili slanog rastvora
sa kojim bi lečio svoje drugove.
Sve što je mogao je da ih sahrani u mtvačke sanduke od bambusa
i postara se da označi mesto gomilom kamenja
premazanog merbrominom.
Nismo imali ništa da jedemo.
Mislio sam da ću poludeti.
Sedeli smo tamo sa ovom malom vatrom.
Videli smo mačku komandanta logora, koja je slobodno hodala po logoru.
I došla je do nas. A mi smo umirali od gladi.
I neko je predložio, "Pojedimo mačku."
Pa smo ubili mačku. Odsekli smo glavu i šape.
I dobili smo mali trup težak oko kilogram.
Jedan od stražara je došao i rekli smo mu da je to lasica,
i da smo bacili kamen i ubili je. Onda je stražar pogledao okolo
i neko je propustio da zakopa jednu od šapa. I video je tu šapu.
I odmah je znao da je to bila mačka komandanta logora.
Stvari su postale jako ozbiljne.
Postrojili su nas i pitali, "Ko je ovo uradio?"
Niko ništa nije rekao. Mislio sam da će nas sve ubiti.
Samo će nas pogubiti.
Jedan od ljudi koji je bio kolovođa u ovome
je rekao da je on to učinio.
I ja sam rekao da sam to učinio.
I svi smo rekli da smo to uradili.
"Ja sam Spartak," znate? To je bilo to.
Izveli su tog čoveka i mene napolje.
Stražar ga je udario i oborio na zemlju, i tukao ga je nemilosrdno.
I oni su me udarili u lice pesnicama
i nisu me tukli tako jako kao što su njega.
A onda su me vezali telefonskom žicom jako čvrsto za baraku
i ostavili me tako čitav dan.
Sa lešinom mačke oko vrata.
Bio sam tako lud da sam pomislio, "Možda će mi dati da je pojedem."
Ali sam je morao zakopati.
Čovek koga su pretukli tako jako je umro 2 nedelje kasnije.
Ali za mene je tragedija bila u tome što nismo dobili mačku.
Za prestonicu države koja je u ratu,
Sajgon obiluje fantastičnim brojem mladih ljudi u regrutnom dobu,
u pomodnoj civilnoj odeći. Zovu ih sajgonski kauboji.
To je ratno-profiterska ekonomija, podgrijana silom američkog novca.
Računaju da je dobra godina u Sajgonu kada cene skoče samo 25%.
Godine američkog prisustva,
i desetine milijardi američkih dolara koji su došli sa tim,
su transformisali većinu Južnog Vijetnama,
stvarajući lažnu ekonomiju koja je bila potpuno zavisna
od toga da to prisustvo postane trajno.
Od kad je SAD počela sa povećanjem svoje prisutnosti sredinom '60-tih,
robe u vrednosti miliona dolara su ulazile u zemlju svakog meseca.
Neki ekonomisti su rekli da je 10 % ili više tereta
preusmeravano u kanale crne berze.
Sa toliko puno novca koji je tekao u zemlju,
korupcija i kriminal su neminovno rasli.
Zvaničnici vlasti su bili podmitljivi.
Kao i mnogi oficiri ARVN-a.
Policajcima se nije moglo verovati.
Ko je imao koristi od finansijskog aspekta rata?
FAN KVANG TU Sajgon Generali. Ne poričem to.
Kad su dobijali novac, postajali su bogatiji.
Imali smo izraz, i zvali smo ih ratnim profiterima,
od Tija i Kija pa dole do svake jedinice.
Vijetnamci su imali izreku:
kuća curi od krova na dole.
STJUART HERINGTON Vojni savetnik To je naravno bio njihov način da sažeto iskažu
sveprisutni, stalni problem korupcije.
Krali su od nas i prodavali svima.
Helikopter dvosed, hoćete jedan?
DŽO GALOVEJ Novinar Imaju ga u kutiji pozadi.
Dobićete verovatno za 12.000 $ ako znate da pregovarate.
Korupcija je bila... endemska.
A mi smo je tolerisali.
Tone američke robe su se gomilale na dokovima Sajgona.
Neki vojnici su takođe iskoristili priliku.
Američki proizvodi su tekli na zadnja vrata prodavnica za vojnike.
U toku samo jedne godine,
crna berza je koštala vojsku SAD 2 milijarde $.
Uticaj rata je narušio drevne obrasce života u Vijetnamu.
Gradovi su krcati do tačke pucanja sa ljudima
iščupanim iz zemlje i tradicionalnih vrednosti
ruralno orijentisanog društva
ali koji nisu našli ništa što bi ih zamenilo.
Pre dolaska američkih trupa,
8 od 10 Južnovijetnamaca je živelo u selima.
Ali do kraja 1960.,
skoro polovina je bila nagužvana u urbanim područjima.
Populacija Sajgona se utrostručila na 3 miliona.
Pola izbeglica nije imala stalno sklonište.
Kolera i tifusna groznica su ubili hiljade.
Gladna deca su lutala ulicama, kopala po đubretu, prosjačila,
tražeći nešto da rade ili džep da ga odžepare.
Desetine hiljada mladih žena je napustilo svoje seoske domove
i došlo u Sajgon da postanu barske devojke ili prostitutke.
Komunistička vlada u Sajgonu je pokušala sve to da iskoristi,
optužujući Sjedinjene Države i njihovu marionetsku vladu u Sajgonu
za uništavanje vijetnamske kulture na Jugu.
Ali građani Sajgona su bili puno slobodniji od Severnovijetnamaca.
Južnovijetnamci su mogli izraziti svoje stavove, za i protiv njihove vlade,
na stranicama stotina novina i magazina.
I držali su demonstracije osuđujući raširenu korupciju
i zahtevajući verske slobode i bolji tretman za veterane.
Za sve njegove probleme, jedan čovek se sećao,
Sajgon je bio "prljav i slobodan".
Kad vojnik ode na front,
i ubije prvog neprijatelja,
stvarno je uplašen.
VIN NGOK Severnovijetnamska vojska Stvarno je uplašen,
jer je ubiti nekoga zastrašujuće. Ali se onda naviknete na to.
Rat budi svirepost u ljudima.
Bio sam u džungli dugo vremena.
Životinje nisu tako svirepe.
Tigrovi nisu tako svirepi.
Tigrovi ubijaju kad treba da jedu.
Ali ljudi ne ubijaju jedni druge jer su gladni.
Kada ljudi ubijaju i sakate,
to je svirepost rata.
U gusto naseljenoj delti Mekonga,
rat u unutrašnjosti se iznenada intenzivirao.
General Abrams je dodelio komandantu 9. Pešadijske divizije,
generalu Džulijanu Dž. Evelu, posao uništavanja preostalog Vijetkonga
južno od Sajgona.
Operacija je nazvana "BRZI EKSPRES".
"Pristup srcima i umovima može biti preteran," Evel je rekao.
"U Delti, jedini način da se prevlada kontrola i teror Vijet Konga"
"je brutalnom silom."
Patrole će neprestano goniti neprijatelja.
Noćno nebo će biti puno helikoptera,
od kojih su neki opremljeni intrumentima
koji mogu detektovati tragove ugljenika i amonijaka
što je značilo da su ljudska bića bila ispod,
iako ne i kojoj strani pripadaju.
U područjima proglašenim "zonama slobodne vatre",
moglo se pucati na svakoga ko je bio napolju nakon policijskog sata.
Tokom dana, svako ko je viđen da trči je bio meta.
Pukovnik Robert Gard je bio jedan od Evelovih komandanata artiljerije.
Ako vam neko kaže da one koji trče treba smatrati neprijateljima,
sigurno se ne bih složio sa tim.
To je potpuno pogrešno.
Ljudi trče jer su uplašeni.
Video sam farmere, kad...
ROBERT GARD Vojska iznenada spustite helikopter,
oni se smrznu i uplaše se i onda trče.
Ne možeš doneti blanko procenu.
General Evel se hvalisao rekordom,
10.899 ubijenih Vijetkongovaca 10.899 ubijenih Vijetkongovaca za 6 meseci
zapanjujućim odnosom ubijenih od 45 : 1.
Rekli da smo ubili samo neprijateljske borce,
i pričati o odnosu 40 : 1 jednostavno prkosi mojoj imaginaciji.
Na Abramsovu preporuku, Evel je unapređen,
ali će kasnije glavni armijski inspektorat proceniti
da su više od pola od oko 11.000 ubijenih
koje je prijavila 9. Pešadijska,
bili nenaoružani, nevini civili.
Niko nikada nije pozvan na odgovornost.
Kerol i Mogi Kroker 1951
# Pa, nema nikakve koristi od sedenja i pitanja zašto, dušo
# čak i ti do sada znaš 1953
# nema nikakve koristi od sedenja i pitanja zašto, dušo
# nekako i nikada neće biti 1957
# kad petao zakukuriče i počne da sviće Jezero 1961
# pogledaj kroz prozor, ja ću odlaziti
# ti si razlog zašto lutam
# ali ne grizi se, sve je u redu
1965
Mislim da je udaljavanje od ideologije jedne porodice
# dake nema koristi da dozivaš moje ime, curo
KEROL KROKER Saratoga Springs, Njujork zastrašujući balans nad veoma nezgodnom provalijom
# kao što nikada ranije nisi
jer su oni žarišna tačka kako prosuđujemo ono što radimo. # dake nema koristi da dozivaš moje ime, curo
# više ne mogu da te čujem A ja sam sada pokušavala da ocenim moje odluke i akcije
# razmišljam i pitam se hodajući po putu na bazi sopstvenih ideja i namera.
# jednom sam voleo ženu, dete rekao bih Rat je već bio neprijatno blizak Kerol Kroker.
# dao sam joj srce, ali želela je moju dušu Njen brat Mogi je dobrovoljno otišao u borbu i poginuo u Vijetnamu 1966.
# ali ne grizi se, sve je u redu I dalje je tugovala.
Te jeseni, Kerol je krenula u Goučer koledž u Baltimoru,
žensku školu sa dugom konzervativnom tradicijom.
Doterivale smo se za večeru.
Imali smo policijski sat u 11:00.
Očito da momcima i muškarcima nije dozvoljeno da ulaze u dom.
To je bilo pravilo.
Nije prošlo mnogo i već početkom 2. semestra
većina pravila koja su bila na snazi
i koja su bila na snazi mnogo, mnogo godina,
Nemojte propustiti priliku PRIDRUŽITE SE!!
PRIDRUŽITE SE otporu US ona nisu više postojala.
# želim da dođeš, dođeš dođeš, dođeš i uzmeš
# uzmeš još jedan mali deo mog srca, dušo Izazov za kampuse širom zemlje je bio
kako upravljati našim studentskim telom
da se ponašamo na predusretljiv način i da ih naučimo,
a da oni ne pokušaju da nas spale?
Ako to znači ne sređivate se za večeru, onda neka bude to.
Naši muški prijatelji, provodili smo vreme pričajući i bili su uplašeni.
I bli su zabrinuti.
ODBIJTE REGRUTACIJU! Nisu bili sigurni šta će uraditi.
I još se raspravljalo o tome da li je ovo bio opravdan rat.
I to je stvarno bilo prvi put da sam otvorila moje uši
# ali svaki put kad kažem sebi, pa, ne mogu da podnesem bol za rat na način osim što je to bilo oko smrti mog brata.
# ali kad me držiš u naručju, opet ću zapevati Poštovala sam ga. Poštovala sam ga jer je učinio ono u šta je verovao.
# reći ću dođi, dođi, Ali se nisam slagala sa njim.
# dođi, dođi, i uzmi
# uzmi još jedan mali deo mog srca, dušo Eva Džeferson je bila na 2. godini na Severozapadnom.
Kćerka vojnika, došla je na koledž uverena
#Oh, oh, otkini još jedan mali deo mog srca, dušo, da da američka vlada nikad ne bi obmanula svoje građane.
I za nju su stvari počele da se menjaju.
Ranije te godine, kad je šačica studenata
odlučila da okupira kancelariju blagajnika tražeći afro-američke studije,
ona im se pridružila.
I onda je nazvala roditelje da im kaže šta je uradila.
Rekla sam, "Mama i tata, pogodite gde sam?"
"Zauzeli smo kancelariju blagajnika." Bili su prestravljeni.
EVA DŽEFERSON PATERSON Nordvestern univerzitet Nakon što razmislim o tome, naravno da su bili užasnuti.
A oni su rekli, "Ako ne izađeš odatle uskratićemo ti novac."
To je bio trenutak u vlastitoj svesti kad sam postala nezavisna.
Pomislila sam, "Dobro, neće mi slati više novac. Takav je život."
"Univerzitet će pristati na sve naše zahteve za 3 dana," sećala se.
"Ako ste tražili crne studije u petak, dobili ste ih u ponedeljak."
Izgledalo je kao da se nešto događa,
što je bilo duboko, što je bilo nepovratno.
Ali takođe imate 18, 19 godina. Uzbudljivo je.
Osećala sam kao da dolazi revolucija.
I mislila sam da će u revoluciji pobediti naša strana.
VODITE LJUBAV NE RAT
Odnosi između roditelja i dece, braće i sestara,
su se svugde menjali.
Kad sam stajala u dnevnoj sobi i grlila moja 2 brata,
nije me bilo briga za njihove izbore
EN HERISON BOUMEN Kaifornija ili da su oni na različitim stranama ograde.
Sve što sam znala... je da su oni obojica bili moja braća
i obojica su se vratili u istu sobu i bili smo tamo.
Kapetan Met Herison, mlađi... Čips...
diplomirao na Vest Pointu, služio turu u Vijetnamu
i učestvovao u 2 najkrvavije bitke rata,
Brdu 1338 i Brdu 875.
Vratio se kući u jesen 1968.,
kad je porodica počela da brine za njegovog mlađeg brata, Boba,
koga je njegova rodbina zvala Robin.
On i ja smo bili veliki prijatelji od malena
MET HERISON Vojska jer smo se selili svakih nekoliko godina.
I znate, nova ekipa prijatelja ali sam uvek imao mog brata.
Bob je pripadao rezervnim oficirima
i polirao je i čistio svoje cipele i imao kratku kosu
i govorio "Da, gdine" i "Da, gospoja".
I onda smo se preselili u Kaliforniju kad je bio u 2. razredu srednje škole.
Bio je besprekoran plavooki surfer i zapostavio je školu.
Bio je odmah jako popularan i sjajno se provodio.
Robin nije otišao na Vest Point,
i umesto toga je otišao na Marin Junior koledž,
REGRUTNI CENTAR a onda je šokirao porodicu pristupajući
marinskoj... ne armijskoj... rezervi.
U nekom trenutku Robin je postao uveren da
je rat bio pogrešan, ne samo pogrešan već i nemoralan.
Zato je prestao da ide na vežbe rezerve vikendom,
i zbog toga je bio aktiviran,
i bilo je vrlo verovatno da će ići u Vijetnam kao marinski pešadinac.
Nisam mislio da je biti marinski pešadinac
bilo veoma sigurno zanimanje.
I nisam mislio da bi Robin bio posebno dobar marinski pešadinac.
I mislio sam da bi to bio jako loš ishod za njega i za porodicu.
Met Herison je znao da po vojnim pravilima,
ako je jedan brat već u borbenoj zoni,
drugi brat nije morao prihvatiti raspored tamo.
I da bi Robina zadržao izvan rata,
on se dobrovoljno javio za drugu turu u Vijetnamu.
Bio sam nazad u Vijetnamu mislim za manje od 30 dana.
Bio sam iskusan veteran. Išao sam na mesto komandira čete.
Moje šanse da budem povređen su bile puno manje nego Robinove.
A ako bih odlučio da pravim karijeru, činjenica da sam imao drugu turu
kao komandir čete bi bila jako dobra za mene.
I tako, nije bilo potpuno nesebično.
Iskreno se ne sećam nekih velikih razgovora između mame i tate.
Mislim da su osećali da ako Bob ode, bio bi ubijen.
S obzirom da su mislili da će Čipsov odlazak biti u redu.
Ne mogu zamisliti, pošto sada imam sina u Iraku,
kako je moja majka mogla uopšte da prolazi kroz svaki dan,
bez verovanja da će on biti dobro.
Odluka Meta Herisona da ode na drugu turu
nije potpuno zaštitila njegovog brata Robina.
Udaljio se bez dozvole, bio na vojnom sudu
i osuđen na 3 meseca teškog rada.
Kazna je suspendovana.
Vratio se u marince, služio kao pomoćnik kapelana,
podneo zahtev za prigovor savesti,
i onda se opet udaljio bez dozvole.
Sećam se dolaska FBI i kucanja na vrata i traženja njega.
Pitali su da li je Robert Herison bio tamo
i znala sam da to nije dobro,
VIKTORIJA HERISON Kalifornija rekla sam "Ne" i zalupila vratima.
A Bob je... izašao pozadi
i istrčao na glavnu ulicu.
Koliko sam razumela, ušao je u auto i otišao
i to je bilo zadnji put kad sam ga videla.
Ne mislim da bi vojnikova majka u to vreme želela da objavi,
"Moj sin je dezertirao. Moj sin je pobegao u Kanadu.
"Moj sin je sve ono kako ga nazivaju,"
"dezerter, kukavica."
Sve kako su ove momke zvali.
Vankuver Mislim da to nije ono što su ti momci mislili da rade.
Ne mislim da su smatrali kako dezertiraju.
Ne mislim da su smatrali da su bili kukavice.
Zapravo, mislim da su smatrali da je ono što rade bilo veoma hrabro.
Kad je Mer Herison preuzeo komandu nad četom Alfa,
2. bataljona, 14. regimente, 25. pešadijske divizije,
njegova armija se promenila.
Komandovao sam četom regruta,
od kojih skoro ni jedan nije želeo da bude tamo.
Nisu želeli da budu u vojsci
i sigurno nisu želeli da budu pešadinci u Vijetnamu.
Bilo je trenutaka kada je bilo jako teško
održati ljude pod kontrolom,
posebno ako smo imali žrtava na putu za selo.
Jedna od stvari koje sam naučio je da je fasada civilizacije
veoma tanka... veoma tanka...
na meni, verovatno na vama i mislim na svima.
Video sam iznova i iznova
nekog finog momka iz Haruna, Južna Dakota,
koji tamo u Harunu pomaže staricama da pređu ulicu
i ide u crkvu svake nedelje.
I ne treba puno vremena da se ta fasada civilizacije naruši.
I sad je on sposoban da radi stvari
koje su jednostavne... nehumane.
Nisam dozvoljavao se to događa gde sam bio odgovoran
i nisam mislio da je za vojnike dobro da rade takve stvari.
Ne kažem da nismo radili neke užasne stvari. Jesmo.
Ali... postoji razlika između nečega spontanog i smišljenog.
Mnogo godina kasnije, Robin Herison, i dalje tumarajući,
je uhvaćen u svet droga
i umro je 16.000 km od doma u hotelskoj sobi u Hong Kongu.
Još jedna žrtva, njegov brat Met je verovao, rata u Vijetnamu.
# Volim da sanjam da, da, baš između mojih zvučnih mašina
# Na oblaku zvuka uletim u noć, bilo koje mesto je dobro
# Idem daleko, letim blizu, do zvezda daleko odavde
# pa, ne znaš šta možemo naći Bacio sam bombu jedno popodne
MERIL MekPIK Avijacija koja mora da je imala slomljen stabilizator ili nešto na bombi.
Samo je poludela, prešišala i pogodila
1,5 km od mesta gde sam ciljao.
I započela je serija sekundarnih eksplozija,
što je značilo da sam pogodio skladište municije,
ili tajno skladište nečega. Pa je pucalo 15 minuta.
Dok smo odlazili, stvar je još eksplodirala.
Najbolji rezultat koji sam postigao u godinu dana,
je bio rezultat grube greške u ciljanju.
To je tačno obrnuto od onoga kako želite da koristite vazduhoplovstvo.
Major Meril Mekpik je bio udarni borbeni pilot
kada je stigao u Vijetnam krajem 1968.
Najpre je obezbeđivao vazdušnu podršku za Armiju,
sa garantovanim brojem naleta na dan, sećao se,
"bez obzira jesu li imali ispred njih išta vredno bombardovanja."
Na kraju svakog naleta smo bacili bombe na ono što smo zvali "drveće u kontaktu"
jer tamo dole nije bilo ničega važnog,
i uvek bismo dobili listu procene učinka bombardovanja od izviđačke kontrole.
I bilo bi nešto kao, "12 uništenih izvora snabdevanja,"
"2 strukture srušene."
Svi ti pokazatelji. Bilo je lažno.
Samo gubljenje vremena.
Onda je MekPik dodeljen vrlo tajnoj eskadrili
koja je nastojala da nađe ljude i robu
koji su se kretali kroz Ho Ši Minov put u Laosu.
On i njegove kolege piloti su zvali svoju jedinicu Misti (magloviti),
po njihovom radio pozivnom znaku.
Proveo sam 4 meseca u Mistiju.
I to su bila 4 najbolja meseca rata,
što se mene tiče, jer je ono što smo radili
bilo jednostavno, jasno i imalo je smisla.
Želeli smo da zaustavimo saobraćaj od tačke A do tačke B na tom prljavom putu.
To sam mogao da razumem.
Niko u Sajgonu nije govorio, "Bombardujte drveće na toj i toj lokaciji."
Otišli smo tamo i nalazili smo metu.
Bio je to opasan posao.
Jedan od 5 pilota je bio oboren.
Misti je imao 7 letova na dan od zore do sumraka,
u potrazi za znacima ljudskih aktivnosti,
baštama, taborima, drvećem pored puta prekrivenim prašinom...
ili mokrim putevima sa obe strane gazova
koji su signalizirali da je konvoj kamiona prošao tuda.
Imam ogromno poštovanje za te vozače kamiona.
Napustili su dom na Severu,
i nisu bili regrutovani na godinu ili dve.
Samo su otišli i nisu znali hoće li se ikad vratiti nazad.
Iako Mekpik i njegove kolege piloti to nisu znali,
među vozačima koji su se probijali niz Ho Ši Minov put noću
je bilo na stotine žena.
Lideri su želeli da ohrabre mlade ljude
koji su se suočavali sa žestokim bombardovanjem
i granatiranjem na ključnim tačkama.
VIN VIJET AN Severnovijetnamska vojska Ako nas vide pored njih,
oni bi imali više entuzijazma.
Tokom tri godine, Vin Vijet An je vozila svoju sekciju Puta,
prevozeći oružje i materijal južno,
a zatim se vraćajući nazad sa tovarom ranjenika.
Koristili smo opasne sporedne puteve.
Bili su krivudavi, klizavi i strmi.
Vozili su u etapama.
Poznavali su 15, 20 km puta.
Vozili bi od tačke A do B i onda nazad do A.
Onda bi se odmarali, tokom dana, i onda iduća noć, od tačke A do B i nazad do A.
Morali su nekako memorisati put, što je bilo vrlo važno, jer
su se kretali noću bez svetla.
Svetlo je bilo veličine jabuke, jako malo.
Osvetlilo bi put oko metar ispred kamiona,
pa niste mogli voziti brzo.
Ako ne bi stigli na odredište pre svitanja,
postali bi meta za neprijateljske avione.
Jednom sam naleteo na gomilu kamiona,
i to je bilo odlično jutro za mene.
Povremeno bi se jedan od njih pokvario,
na mestu gde bi kamioni iza njega
bili zarobljeni i nisu se mogli povući odatle.
Onda pokušate mitraljirati zadnji kamion da se on ne može pomaći.
A to su putevi sa jednom trakom.
Kad imate zadnji kamion uništen,
onda samo pozovete lovce.
Pucate u ribe u buretu.
Dok je vozila po Ho Ši Minovom putu, An je stalno mislila
na njenog verenika Tran Kon Tanga,
vojnog inženjera u koga se zaljubila 4 godine ranije.
On je takođe bio stacioniran negde na Putu.
Brinula sam za njega svakog dana.
Kad god sam videla da je kamion prevozio ranjene vojnike na Sever
pitala bih vojnike za njega. Gledala sam da li se nalazio tamo.
Kad mi je drug rekao da je An vozač kamiona
TRAN KONG TANG Sevrnovijetnamska vojska bio sam šokiran i u panici.
Bilo je to tako žestoko bojište, čak i za mlade ljude.
Kako devojka to može da izdrži?
3 POKVARENA KAMIONA SA DŽAKOVIMA NAMIRNICA
2 ZAPALJENA KAMIONA
Preko 20.000 inžinjera, vojnika i vozača kamiona
je poginulo uzduž Ho Ši Minovog puta.
Čak 72 vojna groblja će biti potrebna
za njihove posmrtne ostatke.
Ponekad kad bi tek sahranili naše drugove,
avioni bi ponovo napali i oni bi umrli po drugi put.
Od njih ništa nije ostalo.
Bacili smo više tona bombi i municije
nego Sjedinjene Države u 2. Svetskom ratu,
većinom na Ho Ši Minov put.
Nismo zaustavili saobraćaj na putu. I to je moje veliko razočaranje.
Do danas me to iritira.
Stvarne greške su napravljene na nivou politike.
Borili smo se na pogrešnoj strani.
Jug, vlada na Jugu je bila korumpirana.
I to su njihovi ljudi znali. I mi smo to znali.
Reći ću vam nešto, ti vozači kamiona su se borili jako dobro.
Bio bih ponosan da se borim sa njima.
Jedna od stvari koju morate uraditi kad krećete u rat
je da odabrete pravu stranu. Dobijete prave saveznike.
Meril Mekpik će služiti 37 godina i penzionisati se
kao šef osoblja Vazduhoplovstva.
Vin Vijet An i Tran Kong Tang će se ponovo sresti nakon rata... i venčati.
Mir koji nastojimo da dobijemo
nije pobeda nad drugim ljudima,
20 januar, 1969 već mir koji dolazi sa ozdravljenjem u našim krilima;
sa saosećanjem prema onima koji su patili;
sa razumevanjem za one koji su nam se protivili;
sa mogućnošću za sve ljude ove planete
da izaberu sopstvenu sudbinu.
Kao i Lindon Džonson, Ričard Nikson je imao ambicioznu agendu za svoj mandat,
olakšavanje četvrt veka tenzija sa Sovjetskim Savezom
i otvaranje vrata prema Kini,
čije postojanje su Sjedinjene Države odbijale da priznaju
od kada su komunisti preuzeli vlast 1949.
NIKSON JE RATNI ZLOČINAC BROJ 1 Ali kao i kod Džonsona,
tekući rat u Vijetnamu je pretio svim ovim planovima.
37.563 Amerikanaca je poginulo tamo
do trenutka kad je on dao zakletvu.
"Neću završiti kao L. B. DŽ., sakriven u Beloj kući,"
"bojeći se da se pojavim na ulici," rekao je Ričard Nikson svom pomoćniku.
"Zaustaviću ovaj rat. Brzo."
Niksonov savetnik za nacionalnu bezbednost je bio Henri Kisindžer.
Izbeglica iz nacističke Nemačke, predavao je državnu upravu na Harvardu
i već je bio dobro poznat po svom zalaganju za inostranu politiku
baziranu na pragmatizmu, ne ideologiji.
SKUP KVEKERA SA ZAHTEVOM ZA MIR U VIJETNAU "Dajte nam 6 meseci," Kisindžer je rekao grupi Kvekera
koji su protestovali na Pensilvanija aveniji,
"i ako ne okončamo rat do tada,"
"možete se vratiti i srušiti ogradu Bele kuće."
U februaru 1969., Severni Vijetnam je pokrenuo još jednu ofanzivu.
Ovaj put su ubili 1.100 Amerikanaca u samo 3 nedelje.
Nikson nije osećao da se može osvetiti nastavljanjem bombardovanja Severa
iz straha da ne isprovocira antiratni pokret kod kuće.
Pa je u martu tajno naredio bombarderima B-52 da otpočnu napade
na severnovijetnamske baze unutar Kambodže,
koja je godinama nudila utočište neprijatelju.
Američkoj javnosti nije rečeno ništa o bombardovanju.
Kongres je takođe držan u neznanju.
Čak ni članovi Niksonovog sopstvenog kabineta nisu bili inicijalno informisani.
U.S. vazdušni udari u Kambodži prošli bez protesta
Kad je Njujork Tajms konačno otkrio šta se dešava,
Bela kuća je porekla da se dešava ikakvo bombardovanje
i naredila je ilegalno prisluškivanje
telefona 17 novinara i vladinih zvaničnika
u pokušaju da nađu onoga ko je pustio priču.
"Nećemo praviti iste stare greške,"
Henri Kisindžer se šalio sa svojom pomoćnikom
kratko nakon dolaska u Vašington.
"Mi ćemo napraviti sopstvene."
Rat se nastavio.
Postoje u osnovi 2 vrste heroizma.
Jedna je da želim biti poseban.
Želim da me ljudi gledaju. Važna sam osoba. Uradio sam herojska dela.
KARL MARLANTES Marinci Druga vrsta je da neko prosto uradi nešto
da spasi te ljude, moj vod ili četu od uništenja.
Potpuno ista stvar se može učiniti sa jednim ili drugim stavom.
Nakon napuštanja Oksforda, poručnik Karl Marlantes
se našao na mestu izvršnog oficira čete Čarli,
1. bataljona, 4. marinske brigade, 3. marinske divizije,
malo južnije od DMZ-a.
Njegova jedinica je vodila istu vrstu rata
na istom terenu na kome su se marinci borili već 4 godine.
Čuli bi, "Ovo će biti"</i Operacija Purpurni Martin I
ili Operacija Škotska II." i bilo bi, "Da, kako god."
Ono što je značilo za nas je da će uskoro jednog dana
neki helikopteri doći i ostaviti nas negde u džungli
ili u dolini severno od nas ili gde god to bude.
I onda bi otišli sa brda i odvukli bi nas, kako smo to zvali.
5. marta, 1967, Marlanteovoj četi je naređeno
da napadne regimentu vojske Severnog Vijetnama
ukopanu na padinama brda koga su Amerikanci zvali 484.
Par dana ranije, njegova jedinica je zauzela to brdo
i onda ga je pod žestokom vatrom napustila.
Ovog puta su vazdušni udari usmereni da omekšaju neprijatelja
pogodili pogrešno brdo.
Četi Čarli je naređeno da svejedno krene u napad.
Marlantes je bio na čelu.
Bilo je to vrlo strmo brdo.
Ne jurišate jer imate dosta tereta.
Počeli smo hodati i došli smo verovatno do trećine puta uzbrdo kad su nas napali.
Bili smo usred ovog užasnog usranog sendviča.
Marinci su uzeli zaklon koji su mogli.
Marlantes je shvatio da ako nastave uz padinu suočiće se sa mitraljeskom vatrom,
ali ako ostanu gde su bili, minobacači će ih sigurno naći.
I onda sam se uspravio i krenuo uz brdo.
I mislio sam da sam... To je bilo potpuno samostalno.
Trčao sam u tom trenutku
jer sam želio da pokrijem teren što sam brže mogao.
Uhvatio sam neko kretanje krajičkom mog oka,
i otkotrljao sam se na zemlju da uperim pušku
i da pucam u tu osobu.
To je bio dečko iz mog voda.
I kad sam pogledao iza njega, bilo je još klinaca.
Svi su došli iza mene.
Činilo mi da sam tamo bio nedeljama, ali mislim da je to bilo 4" ili 5".
Čitav vod je samo ustao i krenuo.
Ostalo mi je u sećanju kao trenutak koji je neizreciv...
koliko su srce ti klinci imali.
I onda smo napali te bunkere.
Marinci su očistili jedan po jedan bunker.
Za svoje junaštvo, Marlantes je odlikovan Mornaričkim krstom.
Borba je kao kokain krek.
Podiže vas neverovatno visoko uz ogromnu cenu.
Nijedna razumna osoba nikad ne bi uzela krek.
Borba je slična tome.
Uplašen si, prestravljen si, nesretan si,
ali kada borba počne...
i odjednom je sve na kocki... tvoj život, životi tvojih prijatelja.
To je skoro transcendentnost jer više niste osoba.
Izgubite taj osećaj, vi ste samo... samo ste taj vod.
I vod se ne može pobediti.
Da ne pominjem divlju radost u savlađivanju neprijatelja, samo divlju radost.
Mislim da je velika greška ako kažemo,
"Rat je pakao." Svi znamo "rat je pakao" priču. Jeste.
Ali... sadrži i neverovatno uzbudljiv deo.
prevod i obrada dragans
("Kaži istinu" Otis Reding)
# Kaži istinu
# kaži istinu, curo, sada
# znaš da možeš da me nateraš da uradim svaku ludost koju pomisliš
# da, možeš curo
# zar ne znaš, zar ne znaš, zar ne znaš da moraš da mi kažeš istinu, da, huh
# dušo, dušo, dušo, dušo zašto mi ne kažeš istinu, odmah, uh
# znaš da možeš da me nateraš da uradim svaku ludost koju pomisliš
# da možeš,da gledaj
# lako je početi da te volim ali je teško da prestanem
# osećam da bih mogao
# dušo, dušo, znaš da bih
# osećam snagu svuda oko sebe
# kad pomislim da bih mogao uraditi nešto, mama
# kaži mi istinu, da
# cu-cu-cu-cu-cu- curice samo
# kaži mi istinu sad, da, huh
# znaš da možeš da me nateraš da uradim svaku budalaštinu koju pomisliš
# Oh, sviraj
# hajde Stiv, da
# kaži mi, kaži mi, kaži mi istinu sad
# voleti te je lako, teško je prestati
# ali reći ću ti ovo, uh
# dušo, znaš da bih mogao
# osećao bih snagu svuda oko sebe
# kad pomislim da bih mogao uraditi nešto, aahhhh
# istinu, odmah
# kaži mi, kaži mi, kaži mi, kaži mi, kaži mi, kaži, samo mi kaži istinu sad
# samo mi kaži istinu sad
# moraš mi reći da ne lažeš
# reći ću ti istinu sad
# samo mi kaži istinu sad...
Adaptirao na srpski: suadnovic